        La Fonten nyomdokán
   Az elefánt és a két katicabogár

   Az    elefánt    egy    szép   napon
felkerekedett  és  a felgyülemlett üres
üvegeivel         elballagott        az
üvegvisszaváltóhoz.  Az üvegvisszaváltó
előtt,    mint    egy    hosszú   kígyó
tekergőzött  a  sorban  állók sokasága.
Az  elefánt  türelmesen beállt a sorba.
Másfél   órányi  várakozás  után  végre
sikerült  a  visszaváltó pulthoz érnie.
Az  üvegeit  felpakolta  a  pultra majd
várta,        hogy    kézhezkapja    az
ellenértéküknek megfelelő pénzösszeget.
Az üres sörösüvegekért járó pénzt annak
rendje   és  módja  szerint   megkapta,
viszont a  szovjet pezsgősüvegekért egy
fillért sem  adott az  üvegvisszaváltó,
aki  arra   hivatkozott,  hogy  szovjet
pezsgőt már nem árusítanak az  üzletben
Az elefánt ezen   nagyon  felháborodott
mivel  sok ilyen üveg volt a birtokában
és  elég  nagy  fáradságba került, amíg
idáig elcipelte.

  - De  hiszen  két  héttel ezelőtt még
önöknél  vásároltam a legutolsó üveget.
- próbálta menteni a helyzetet.

  - Ja,    kérem  mikor  volt  az  már.
- válaszolta a pultos.

  - De    hát  mihez  kezdjek  ezzel  a
rengeteg üveggel?

  - Tudom    is  én.  Próbálkozzon  más
közértekben. -hangzott a flegma válasz.

  - Azért     mégiscsak    felháborító.
Azonnal  hívja ide az üzletvezetőt. -az
elefánt kezdte elveszíteni a türelmét.

  - Sajnálom  most nincs erre időm, még
rengeteg  embert kell kiszolgálnom, épp
ezért örülnék, ha nem tartana fel.

  - Ezért    még    meg  fogja  ütni  a
bokáját,        panaszt     teszek    a
felettesénél.      - fenyegetőzött    a
elefánt.  Ha  ember  lett  volna,  most
bizonyára ökölbe szorult volna keze.

  - Apukán  nem  érünk  rá  évekig  itt
rostokolni,  jobb  lesz  ha  egy kicsit
odébbállsz!    -szólt   rá  egy  ideges
sorbanálló.

   -Ne  higgye,  hogy  nem  folytatása.
-szólt az  elefánt erélyes hangon, majd
elsomfordált.

   Kicsit  távolabb az iménti szóváltás
helyszinétől  két szerelmes katicsbogár
sétált      ízeltlábaikkal    meghitten
egybekarolva.

  - Te    vagy    az   életem  értelme,
kedvesem. -vallotta be a fiú.

  - Köszönöm  drágám,  nagyon jól estek
ezek  a  szavak, el kell mondanom, hogy
én    is  boldog  vagyok  amikor  veled
lehetek. - mondta a lány.

   A  fiú  még szorosabban karolt szive
választottjába.

  - Milyen   szép  a  természet  (*)  a
madarak  mintha csak nekünk dalolnának.
- áradozott tovább.

  - Valóban   csodálatos,  és  ehhez  a
koncerthez  a  lenge  szélben  sustorgó
fák       lombjai    szolgáltatják    a
háttérzenét.

  - Hmmm...   -hümmögött  megremegve  a
fiú.  -Ha belegondolok abba, hogy a fák
leveleit     gátlástalan    leváltetvek
pusztítják, rögtön megjön az étvágyam.

  - Szép    kövér   leváltetvek,  náluk
finomabb    csemegét    nem  ismerek  a
világon. -jelentette ki a lány.

   Bájcsevegésük  tovább  tartott volna
az   élet  szépségeiről,  ám  egyszerre
csak    előttük    termett  az  elefánt
feldúlt  idegállapotban és beárnyékolta
az eget valamint a boldogságukat.

  - Kérjük  kedves elefánt na takard el
előlünk    a    napot,   hagy  élvezzük
továbbra      is    áldásos    melegét.
- kérlelték az orrmányost.

  - Kis    vakarcsok    még    ti    is
bosszantani       akartok?    -kérdezte
felindultan    az  elefánt,  majd  jobb
lábával  dobbantott  egy  hatalmasat. A
dobbantás    következtében  a  közelben
kidőlt  néhány  fa, villanyoszlop, stb.
De   mindez  lényegtelennek  tekinthető
ahhoz  képest  ami a két katicabogárral
történt.   A  dobbantás  tulajdonképpen
erre   a  két  ártatlan  kis  bogárkára
irányult,      akikre    ez    végzetes
következményekkel   járt.  Hisz  csupán
két  plecsni  maradt belőlük. Egy az út
porában,  egy  pedig az elefánt lábához
tapadva.    Az    elefánt    a  katicák
maradványának       ráeső    (rákenődő)
részéről   szintén  tudomást  szerzett,
ezért    menet    közben   csoszogással
igyekezett    letisztítani    a  lábát.
(Kegyetlen  az  élet.) Ezekután, mintha
mi  sem  történt volna folytatta útját.
Csodálkozva  vette  észre  magán,  hogy
már  kevésbé  volt dühös, de hogy miért
arra   nem  tudott  magyarázatot  adni,
vagy talán nem is akart.

Tanulság:
   Ha    valaki    (jelen   esetben  az
elefánt)    úgy   érzi,  hogy  jogtalan
sérelem    érte,    akkor  általában  a
nálánál  jóval  gyengébbeknek fizet meg
érte.  És eztán kevesen goldolkoznak el
azon, hogy: Megérte?

       Vége

   *  A  történet  még  abban az időben
játszódik        amikor        még    a
környezetszennyezés     nem    érződött
hétköznapjainkon.

                             F. S.

