    A skót katonák menetelésének
     környezetkárosító hatásai.

   A   kesztyűbedudáló  katonák  kockás
szoknyáját  fel-fel  lebbenti a szél. A
hétágra        sütő     nap    fényében
megcsillannak  a  liberó  béléses harci
bugyogók.  Lépteik dübörgése alapjaiban
rengeti  meg  az ablakokba kihelyezett,
hülőfélben  levő több tányér kocsonyát.
Az  általuk felkavart gomolygó porfelhő
gyengéden  beporozza  a  szebbnél-szebb
virágok    tucatjait.   A  közeljövőben
valószinűleg    jónéhány   vadméhcsalád
pusztul  el  szilikózis  következtében.
Hiába,  kegyetlen dolog a háború. Ekkor
újabb   csapás  éri  az  emberiséget  a
katonák   érces  hangján  felcsendül  a
harci  induló.  Az  út  mentén  békésen
legelésző  tehénkéknek  ennek hallatára
megáll    a  szájukban  a  falat,  majd
mintha  bögölyhad  támadta  volna őket,
köteleiket    elszkítván    menekülésre
fogják  a dolgot. Fejvesztett rohanásuk
közben  még  nem  tudják  hova  futnak,
csak  egy cél lebeg a szemük elött, az,
hogy  ettől  a  helytől  minél távolabb
kerüljenek.   Egy  csendes  és  nyugodt
helyre  vágynak,  ahol  ezután  a lelki
megrázkódtatás  után  úgy istenigazából
kibőghetik  magukat.  Egy  szegény pára
akinek    nem    sikerült   elszakítani
láncait,  most habzó szájjal önkívületi
állapotban fetreng az árokparton.

   Utána  számoltan  a  dolgoknak. Ha a
katonák  a  csata  szinhelyéig továbbra
is  a szokott módon menetelnek, nagyobb
anyagi  kárt  okoznak  a népgazdaságnak
mint amit az ellenség okozhat.

                         F.S.
