   A felszállást a torony engedélyezte,
így a két  gép  megkezdte a  kigurulást
a  pályára. A  kétszemélyes  CASSET P12
típusu  felderítő  kutatógépet  ezúttal
egy  vadászgép  is kísérte  Larsen  ka-
pitánnyal a fedélzetén. A műhold mocsa-
ras, lakatlan  területre zuhant, így  a
vadászgépre tulajdonképpen  nem is iga-
zán volt szükség, de úgy látszik valaki
biztos ami  biztos  alapon gondolkodott
az irányítóknál. Larsen  nem  igazán ö-
rült, mert más tervei voltak a délután-
nal kapcsolatban. A kutatógép már majd-
nem felemelkedett, amikor a még nyitott
állapotban levő szellőző csatornába egy
babszemnél alig nagyobb valami vágódott
be. A  gépek  felszálltak és elhúztak a
cél irányába...

- Oké, már látom a radaron. - szólt Jo-
nes pár perccel később, amikor  elérték
a mocsarat. - Hamarosan felszedetjük.
- Remélem mielőbb végzünk. Mutatnak va-
lami furcsát a  nagyokosok ? - érdeklő-
dött Larsen.
Fox  átfutott  a  műszerek   jelzésein.
- Semmi érdekes. A biojelzők villognak,
de ez egy  mocsárnál nem is csoda. Iga-
zán kíváncsi vagyok mi a franctól esett
le ez a kacat.
- Majd kiderül. Ha nem itt, akkor a la-
borban. - Jones a leszállásra  készülő-
dött.
 Fox felüvöltött. Jones hátrafordult és
döbbenten  meredt társa fájdalomtól el-
torzult arcára.
- Steve, az istenit, mi van veled ?
Fox megpróbált megszólalni, de csak va-
lami furcsa  hörgő hang tört elő a tor-
kából, majd pár  pillanattal  később  a
műszerfalra borult.
- Figyelj Larsen ! Nem tudom mi történt
Foxszal,de kész. Azonnal le kell száll-
nunk. Megpróbálok egészben levergődni.
- A víz sekély, te elsőnek egy  nagyobb
üres vízfelületen.Ha lent  vagy melléd-
rakom a kicsit. - hadarta Larsen miköz-
ben  beállította a  műszereket. - Mi az
ördög történt Foxszal ?
Jones talált  egy nagy összefüggő felü-
letet és megkezdte a süllyedést.
- Fogalmam sincs. De nagyon furcsa volt
az  arca  mielőtt  kidőlt. Valami, hmm.
Mintha nagyon meglepődött volna ! A mű-
szerek szerint minden oké,csak a hömér-
séklete 38.4C°.
 Larsen kiugrott a gépből és a  méteres
vízben odaevickélt a CASSEThez.
- Már 40.2 C°. Vigyük be a  vizbe, hogy
lehűljön mielőtt felforr az agya- kiál-
totta oda Jones.
 Pár másodperc múlva Fox  ernyedt teste
megremegett, majd  kitépte magát a szo-
rításból és  elrohant a  gép közeléből.
Kifejezéstelen szemekkel bámult társai-
ra. Furcsa, értelmetlen bár  egyáltalán
nem állatinak tűnő hangokat adott.
- Mi a fene ez ? - kiáltotta meglepődve
Larsen, de biológus társa  értetlen te-
kintetét látva azért  kibiztosította  a
fegyverét. Jones  megpróbálta  a bázist
hívni; sikertelenül. Fox  közben tovább
üvöltözött,majd összeesett. Larsen óva-
tosan, fegyverét maga  előtt tartva el-
indult felé. Már majdnem  elérte amikor
Steve Fox testét valami a levegőbe  re-
pítette. Üvöltve zuhant vissza a vízbe,
majd segélykérőn nyújtotta kezét Larsen
felé. A következő pillanatban  szétrob-
bant a  teste. Larsen  a  meglepetéstől
felüvöltött. Döbbenten látta,hogy vala-
mi elmerült a  vízben, valami  ami  Fox
testéből jött ki.
- A kurva életbe ! - Larsen  egy  egész
tárat kilőtt az örvényt kavarva menekü-
lő  élőlény  után. - Jones mi jó  büdös
franc volt ez ?
- Fogalman  sincs. Te  úristen !! Steve
egyszerűen  szétrobbant  és  az a dög a
testéből jött elő !! - meredt  Jones  a
vértől mocskos Larsenre.
- Jelentsd  a bázisnak és tűnjünk innen
a fenébe !
- A bázis nem jelentkezik, már az előbb
próbáltam.  Valami  mintha  zavarná  az
adást.
- Azt hiszem ezek után a műholdat hagy-
hatjuk a fenébe.
- Épp  ez  a furcsa, a zavarás a műhold
felől jön.
- Mi? Jones, az a műhold már akkor dög-
lött  volt amikor  lezuhant ! -  nézett
csodálkozva a biológusra Larsen.-Milyen
messze vagyunk tőle ?
- Hétszáz méter. Vízbe esett. - állapí-
totta  meg  Jones a radarról. - Azt hi-
szem meg kellene néznünk.
Magukra  vették  a védőruhát a sisakkal
együtt így  biztonságban érezhették ma-
gukat. Félórával később műszerekkel  és
kibiztosított fegyverekkel elindultak a
műhold felé. Óvatosan haladtak, figyel-
ték a vizet.A műholdoz közeledve megle-
pve látták, hogy az egészben  maradt. A
háromméteres,henger alakű tárgy - elte-
kintve a  letört  antennákról - sértet-
lennek látszott.
- Larsen, én  nem tudom mit mondjak, de
a  gép  szerint valami szerves eredetű,
kemény burkolat  veszi  körül. És ami a
legfurcsább, - nézett a hadnagyra Jones
- mintha nem földi eredetű lenne.
- Úgy érted, hogy valami élőlény befon-
ta vagy  beköpte valamivel és ezért nem
robbant szét - hitetlenkedett Larsen.
- Nem  tudom. De  úgy  néz ki. Várj egy
pillanatig. - Jones keze  végigfutott a
bioelemző  billentyűin.  - Te jó ég !!!
Larsen, valami van a műholdban !
- Mekkora ? Hány ? Mozog ? - önkéntele-
nül hátrálni kezdtek.
Jones  nem  vette  észre, hogy  mögötte
örvényleni kezdett a víz.
- Vigyázz Jones ! - üvöltötte Larsen és
belelőtt az örvénybe - Mögötted van !
A  biológus megperdült és  Ö is tüzelt.
Az örvény eltűnt, nem tudhatták, hogy a
lény elmenekült-e vagy meglapult.
- Tűnjünk el innen - mondta halkan Lar-
sen - vagy itt  fogunk  megdögleni. Re-
mélem még...
A meglepetés a hadnagy torkára forrasz-
totta  a szót. Egy hosszú csápszerű va-
lami fonódott Jones dereka köré, és le-
rántotta  a vízbe. Larsen meredten  bá-
mult oda ahol az  előbb még Jones állt.
Majd lassan  forogva szólította társát,
akinek lihegését hallotta a rádión.
- Jones. Mi van veled ? Merre vagy ?
- Elkapott Larsen ! Te úristen, megful-
ladok.
- A  ruhában van biztonsági  oxigénpat-
ron.  Legalább tíz percig  elég  !  Hol
vagy ? Jones !
- Megfulladok ! Segíts Larsen, ez  meg-
fojt a  ruhán keresztül !! - nyögte Jo-
nes,majd egy üvöltés után halálos csend
következett.
- Jones !!! Jones, az istenit,  jelent-
kezz ! - üvöltötte Larsen,miközben sze-
mével folyamatosan  a  vizet fürkészte.
- Jones ! Merre vagy ?
Válasz nem  jött, azonban Larsen észre-
vette hogy pár méterre tőle  pezsgett a
véressé  vált a  víz, majd felmerűlt  a
biológus  mellkasban  kettészelt teste.
Larsen meredten bámult,szinte az őrület
határán morogta maga elé:
- A védőruhán keresztül  széttépte. Nem
lehet igaz, EZ NEM LEHET ... A jó kurva
életbe ez nem lehet igaz !
Vadul  maga  elé  kapta  a fegyverét és
többször  belelőtt a műholdba. A sisak-
rádióban sikolyszerű sípoló hangot hal-
lott, olyan hangosan, hogy önkéntelenül
a füléhez kapott. Miután a hang  elhal-
kult, csodálkozva  bámult  a  műholdra.
Ismét felemelte a fegyvert. A  hang  az
előbbinél is  nagyobb  szinte már elvi-
selhetetlen   hangerővel   hallatszott,
majd a műhold remegni kezdett.A hadnagy
vadul evickélve menekülni kezdett a gé-
pek felé. Félúton lehetett, amikor rob-
banást hallott a háta  mögött, miközben
ismét megszólalt a  sikító hang a rádi-
óban. Már csak kétszáz méterre lehetett
a vadászgéptől, amikor a  CASSET darab-
jaira  esett.  Robbanás  nélkül, szinte
összeomlott. A hadnagy döbbenten meredt
a vadászgépre amely a  következő pilla-
natban szintén szétesett.Szeme elé kap-
ta a távcsövét, és a gép roncsai  körül
meglátta  amint  örvénylik a víz. És az
örvény feléje közeledett.Szinte önkívü-
letben kezdett  menekülni, ezúttal  egy
nagyobb, növényekkel  vastagon  benőtt,
földcsomó felé. A  hínárral  és a vízi-
növényekkel  küzdve megpróbált a partra
vergődni,  miközben  hátranézve  látta,
hogy   az  örvény  egyre  közelebb  van
hozzá. Az utolsó pillanatban sikerült a
partra   kapaszkodnia.   Felegyenesedve
rohanni kezdett, amikor ütést érzett  a
hátán és elsötétült előtte a világ...

 Nyolc napig  voltam halott. Azt hiszem
ezt kevesen mondhatják el magukról. Az,
hogy végül is egyáltalán most élek,kész
csoda. Amikor már vissza kellett  volna
érnünk a  műholddal, kiküldtek  utánunk
egy mentőosztagot, mivel a rádióhívásra
sem mi, sem a  fedélzeti computerek nem
jelentkeztek.Hamar ránktaláltak, illet-
ve arra,ami megmaradt belőlünk,a műhold
és a két gép  roncsaira, Jones maradvá-
nyaira  és az én  holttestemre.  Foxból
semmi sem maradt. Nem találtak magyará-
zatot a történtekre. Az egyetlen,amiből
valamire is következtethettek, az a ha-
lálom  oka volt. A laborban  aztán ész-
revették, hogy ugyan  nincs jele  semmi
életfunkciónak, de  ennek  ellenére nem
indultak bomlásnak a sejtjeim. Mintákat
vettek a testemből és a  legkülönfélébb
vegyszerekkel és  sugárzásokkal próbál-
ták újraaktivizálni a  sejtcsoportokat.
 Egy hét múlva  sikerült valamelyik la-
borosnak  egy  pulzáló mágneses mezővel
néhány  sejtet  életre  kelteni.  Abban
ugyan senki sem bízott  igazán, hogy én
valaha is élni fogok, mivel nem tartot-
ták valószínűnek, hogy a mágneses  mező
hatására  minden  sejtem  közel  azonos
időben reaktiválódik, azért  megpróbál-
koztak a dologgal. Sikerült.
 Beletelt  néhány  napba  amíg  annyira
rendbe jöttem, hogy be tudtam  számolni
a  történtekről. Természetesen a  dolog
hihetetlennek tűnt, de  mivel a tesztek
szerint  semmi károsodás nem érte az a-
gyamat, és a megmaradt nyomok is alátá-
masztották  az  elbeszélésemet, így  az
bekerülhetett az  eseményről  készített
jegyzőkönyvbe.A későbbi kutatások során
a műhold  roncsait  bevonó  valóban nem
földi eredetű szerves anyagon kívül nem
találtak semmit.Saját kérésemre bizony-
talan időre szabadságoltak. A történtek
eléggé  megviselték  az  idegeimet, igy
jobbnak  tartottam   visszavonulni  egy
csendes helyre és rendbe  szedni a gon-
dolataimat.
 Akkor már fél éve éltem egy hegyi falu
közelében  egy  kis tó partján. A rossz
álmok  már csak  nagyon  ritkán jöttek.
Elmúlt a félelmem  is  valahányszor ki-
mentem sétálni az erdőbe vagy a tópart-
ra. Billy volt az egyetlen, akivel  nap
mint nap találkoztam - a faluba nem túl
gyakran mentem be. Billy egy furcsa, de
kedves  szerzet volt. Egy kicsit törpe,
egy kicsit sánta és  dadogott is, ennek
ellenére nagyon kedveltem. Értelmes te-
kintete  volt  és szívesen  hallgatta a
történeteimet. Minden érdekelte, de ke-
veset  beszélt. A 'szomszédom' volt, ha
lehet így mondani, a háza  száz méterre
volt az  enyémtől. Kölcsönösen segítet-
tünk egymásnak, Billy  kitűnően főzött.
 Minden héten kiment a falu temetőjébe,
Soha nem kísértem el, de elmondta, hogy
az egyik legjobb  barátja fekszik  ott.
Egyszer jóval  később jött  haza a szo-
kásosnál, és  azt mondta, hogy valószí-
nűleg egy kicsit  elszundított a padon.
 Akkor még nem tulajdonítottam  nagyobb
jelentőséget  a dolognak, de  Billy egy
kissé  megváltozott. Gyakran  kérdezős-
ködött a  munkámról, a technikai  rész-
letek is érdekelték. Én persze szívesen
meséltem neki, hisz már vissza  akartam
térni  a  jól  megszokott  környezetbe.
Akkor már értesítettek, hogy önként je-
lentkezőket  keresnek akik csatlakozná-
nak a  Marson élő kolóniához, és szíve-
sen vennék ha  én  is vállalnám. Kértem
néhány hét gondolkodási időt,és elkezd-
tem  tanulmányozni az ottani csoporttól
érkező  beszámolókat  és  jelentéseket.
 Kértem a bázistól egy rádiót, és azzal
szórakoztam, hogy  hallgattam a pilóták
és az irányítók  párbeszédeit, s később
már én is beszálltam a beszélgetésekbe.
 Aznap Billy megint a temetőben volt,és
már rég haza kellett volna jönnie, hisz
már sötétedett. Én a rádiót hallgattam.
Hirtelen rossz  előérzetem támadt. Oda-
kint már  majdnem teljesen besötétedett
a kutya pedig  nyüszíteni  kezdett. Már
az ajtó felé indultam amikor a rádióból
felhangzott valami különös, sikolyszerű
hang. Egy pillanatra megmerevedtem,majd
belémhasított a felismerés. Nem  tudtam
merre meneküljek, mindenesetre magamhoz
vettem a fegyveremet.Az idegen lény már
a házban volt, hallottam a zajt az ajtó
felől. Hirtelen elhatározással az ablak
felé  lendültem  reménykedve, hogy  ott
nem  vár rám  egy másik  példány. Éppen
abban a pillanatban  ugrottam ki amikor
a  lény  'belépett' a  szobába, és csak
reménykedhettem,  hogy  nem látott meg.
 Azonnal a temető  felé  rohantam, hogy
megkeressem  Billyt, s hamarosan  rá is
találtam egy  széttört  fedelű sír mel-
lett. A  fejéből  a tarkója  fölött egy
fémdarab  állt  ki, ami  inkább  valami
műszerre emlékeztetett mintsem fegyver-
re. Rossz sejtésem  támadt, gyorsan be-
lenéztem a  repedt, lyukas fedéllel le-
takart sírgödörbe, ahol néhány ismeret-
len  rendeltetésű  müszert láttam. És a
gödör falait az a kemény szerves erede-
tű  anyag  boríttta amit a lezuhant mű-
holdon láttam.
 Rohantam ahogy csak bírtam egész a fa-
luig, ahonnan  telefonon értesítettem a
bázist. Húsz perc  múlva  újra a  házam
felé  szágulddottam,  ezúttal  egy  jól
felfegyverzett helikopterrel.

 Az akció során a  házban lapuló idegen
lények négy kommandóst megöltek, hárman
pedig olyan kómába estek  amilyenben én
voltam korábban, őket  később  sikerült
feléleszteni. Az  idegenek  közül egyet
sem sikerült  elfogni,vagy elmenekültek
vagy a tűzben megsemmisültek. A temető-
ben levő  búvóhelyükön hagyott műszere-
ket elszállítottuk. A Billy fejében le-
vő  fémről  beigazolódott  a  sejtésem.
Agyszonda  volt, amellyel a  korábban a
fejébe épített  irányító  egység  által
gyűjtött információkat vették ki.

 Három héttel később indultam a Marsra.
Az indulás előtti időt azzal töltöttem,
hogy az összes leendő  útitársamról be-
szerezzek minnél több adatot. Reméltem,
hogy az idegenek nem  férkőznek be sen-
kin  keresztül a  legénység  közé.  Már
majdnem  egy  hónapja  vagyunk úton, de
ennek egyenlőre semmi jelét nem tapasz-
taltam.  Az  idegenekkel   kapcsolatban
szerzett minden információhoz - az ügy-
ben játszott szerepem miatt - hozzáfér-
hetek, igy  folyamatosan  kapom a tájé-
koztatásokat a  Földről. A  jelentések-
ből kitűnik, hogy megszaporodtak a fur-
csa  eltűnések - elsősorban  katonai és
technikai  szakembereké - és az  elmúlt
hetekben  több  hasonló akcióra  került
sor  mint amiben  a  közelmúltban részt
vettem.  Bizonytalan időre - biztonsági
okokból - beszüntettek  minden  forgal-
mat a  holdi, marsi és  űrtámaszpontok-
kal és fokozott  készültséget rendeltek
el a katonai támaszpontokon...

                 ...

  Az emberek persze  semmit sem  tudnak
a  történtekről.  Valószínűleg  azonnal
kitörne  a  pánik az egész Földön, ha a
közvélemény  tudomására  jutna, hogy  a
bolygót idegen  lények inváziója fenye-
geti...


G.Twining/Majic 12
Kapuvar, 1991
(C) 1991 by  MajicFilm Ltd.

