             HÉTKÖZNAPOK

   Mint minden  nap, ma  reggel  is  az
irodámban  ébredtem. Sütött  a  nap, az
ablakokon áradt be a fény.Irodám ablaka
egy  forgalmas  útra nézett. Az emberek
álmosan baktattak a a munkába, én pedig
izgatottan  vártam  az  első  ügyfelem.
Ja, néhány szót a munkámról :a Postánál
dolgozom,egy ügyfélszolgálati irodában.
Elsőként  egy kismama lépett be hozzám.
Babáját az ajtó előtt hagyta. Bébiruhát
keresett,egy   csomó    üzletet   végig
kellett érdeklődnünk, de végül ügyfelem
elégedett  arccal  távozott. Egy  ideig
semmi dolgom nem akadt.11 óra körül egy
öregúr  botorkált  be az irodába. Ő egy
kórházba   kívánt   bevonulni,    de  a
telítettség  miatt   nemleges   választ
kapott.   Dohogása sokáig nekem okozott
lelkiismeretfurdalást. Telt  múlt    az
idő, egymást váltották az ügyfeleim.Úgy
2  óra felé egy hüppögő kislány hagyott
üzenetet mamájának, mert  elvesztette a
kulcsát.   Ezt  továbbítottam,  a  mama
elindult  haza.  A munkám tovább folyt.
  Lassan  beesteledett.  Este  9  körül
úgy gondoltam,befejezem a munkám. Ebben
a  pillanatban  azonban  egy bőrkabátos
alak   tört  be  az  ajtón   és   nekem
esett.Kirabolta az egész irodát,mindent
összetört. A rendőrség és a szerelő egy
félóra   elteltével    ért    a    tett
színhelyére.       Reggelre     mindent
helyrehoztak,így  folytathattam  szürke
hétköznapjaimat.Hiába,egy  olyan  utcai
telefonfülkének mint  én, elég egyhangú
az élete.

                    Ray of Light
                       (ROL)
