                     A bulldog és a félbevágott ékszerteknős
                   Avagy szürrealista képzeletem kicsapongásai

                                Nulladik fejezet


  Regényt írok. A 3V autóbuszpótló pótvillamoson fogant meg bennem a gondolat
Újpest felé. Lelkesedésem korai volt, mert fél óra múlva már csak elbeszélést
akartam írni, Újpesten már a novella műfajnál tartottam és hát ez lett belőle.
  Ez most nem lényeg. Inkább azt kellene eldönteni hogy kiről írjak. Irhatnék 
talán Rottenhergenbergenjürgengörgen Béláról vagy Stówasser Grünvaldról. De ez
nem lenne célszerű, mert mire eme neveket leírom, és mire valaki végigolvassa,
hát szóval ez őrület lenne. Én inkább egy (egyes szám) harmadik személyt vá-
lasztanék, a nagy Ő-t.
  Hősünkről elöljáróban csak annyit, hogy a nagy Ő életében a születésen kívül
csak a halál hozhat valami újat. Vagy még az sem ?


                     Első és egyben utolsó fejezet


  A nagy Ő meghalt. Nem keltett túl nagy feltünést, fogta magát és feldobta a
talpát. Az egyik főutcán történt, lépett párat, majd lefeküdt és kilehelte
lelkét. Az emberek átléptek rajta vagy kikerülték. Eleinte zavarta egy kicsit,
de idővel megszokta. A nagy Ő okos ember volt. Rövid statisztikát készített
arról, hogy ki lépi át és ki rúg bele. Arra jött rá, hogy a farmer nadrágos,
fiatal férfiak lépik át a legtöbbször, és a karcsú, magas, hosszú szőke hajú
nők pedig általában belerúgnak.
  A rugások a testének nem fájtak, mert már nem élt, de a lelkének annál in-
kább, mert nagyon kedvelte a karcsú, magas, hosszú szőke hajú nőket.



                                                       Petroff/Soc.brigade

  Az elmeorvosi szakvéleményeket, a levélbombákat és egyéb küldeményeket a
GURU címére várom. 

